Tidligere på THE MANDALORIAN
En stor dusør for en liten leveranse.
Rustningen min er ikke hel. Jeg må starte på nytt.
Vær advart. Den vil tiltrekke seg stor oppmerksomhet.
Alle hater deg, Mando.
Hvordan kan jeg takke min mest verdifulle partner?
Hva gjør de med det?
Jeg spurte ikke. Det strir mot laugskoden.
Gå unna. Jeg skal til skipet mitt.
Legg fra deg byttet, så får du kanskje passere.
Hvor mange hadde sporere?
Alle!
Jeg skal ta deg.
-Løp, løp! -Røverne er tilbake!
-Løp! -Søk dekning.
-Kom dere inn! -Mamma!
Mamma!
-Mamma! -Løp!
Winta!
Mamma!
Kom igjen.
Kapittel 4 TILFLUKT
Ikke ta på ting.
La oss se. Sorgan.
Det er visst ingen stjernehavn, ingen industrisentra,
ingen tettbebygde områder.
Ei skikkelig bakevje.
Perfekt for oss.
Vil du ligge lavt og hvile ut noen måneder,
lille womprotte?
Ingen finner oss her.
Jeg går ut og ser meg rundt.
Det tar nok ikke lang tid.
Ikke rør noe.
Jeg finner husrom, så kommer jeg og henter deg.
Bli her.
Ikke rør deg.
Skjønner?
Flott.
Helvete heller. Kom.
Velkommen, reisende. Vil dere ha noe?
Beinkraft, til den lille.
Du er heldig. Jeg drepte nettopp en grinjer, så det er mye.
Vil du også ha en skål?
-Bare til én. -Godt.
Når kom hun der borte?
Hun har vært her i omtrent ei uke.
-Hva vil hun her? -Vil?
Ikke mye som skjer i Sorgan. Jeg vet ikke.
Hun virker ikke som en tømmerløper. Takk, sir.
Du skal få kraften så snart som mulig,
og du skal få en kanne spotchka.
Jeg kommer med den straks.
Hold øye med barnet.
Ja, sir.
Vil du ha suppe?
Jeg har ikke ha hatt mye å gjøre siden Endor.
Stort sett gamle krigsherrer.
Det skulle gjøres diskret. De slapp oss fra skip.
Ingen støtte, bare vi.
Etterpå begynte politikken.
Vi var fredsbevarere, beskyttet delegater, knuste opprør.
Ikke det jeg ventet.
Hvordan havnet du her?
La oss kalle det tidlig pensjonering.
Jeg vet du var i lauget.
Trodde du hadde en sporingsenhet på meg. Derfor angrep jeg.
Jeg tenkte meg det.
Dette var et herremåltid,
men vil du ikke ta en runde til,
må en av oss dra videre, og jeg var her først.
Planeten er visst opptatt.
Unnskyld.
Unnskyld, sir.
Kan jeg hjelpe dere?
Ja.
Røvere.
Vi har penger.
Så dere tror jeg er leiesoldat?
Du er mandalorianer, ikke sant?
Du har iallfall mandaloriansk rustning. For det er vel det?
-Ja. -Skjønner? Jeg sa det.
Sir, jeg har lest mye om folket ditt... Stammen.
-Er halvparten sant... -Vi har penger.
-Hvor mye? -Alt vi har, sir.
-Hele avlingen vår ble stjålet. -Vi er krill-bønder.
Vi brygger spotchka. Hele landsbyen ga et bidrag.
Det er ikke nok.
Sikkert? Du vet ikke hva jobben er.
Det er ikke nok. Lykke til.
Dette er alt vi har.
Du får mer etter neste innhøsting.
Kom. Vi drar tilbake.
Det tok oss hele dagen å komme hit.
Nå må vi ri tilbake uten beskyttelse
til hutaheiti.
Hvor bor dere?
På en gård. Hørte du ikke etter?
Vi er bønder.
Ute i hutaheiti.
Ja.
Har dere husrom?
Ja. Absolutt.
Bra. Kom og hjelp.
Jeg trenger én ting til.
Få kredittene.
Klar for runde to?
Så vi skal jage vekk en bande røvere for småpenger?
De gir oss husrom ute i hutaheiti.
Det er en god avtale
for en i din stilling.
I verste fall, bedre blaster.
I beste fall er vi avskrekkende.
Det lever neppe noen i disse trærne
en eks-sjokksoldat ikke kan håndtere.
De er her, dere!
Kom igjen.
De er visst glade for å se oss.
Ja.
Han er så søt.
Kom inn.
Jeg håper dette er behagelig for dere.
Vi har bare denne låven.
Dette holder.
Jeg la noen tepper her borte.
Takk. Veldig snilt.
Dette er datteren min, Winta.
Vi får ikke besøk ofte.
Hun er ikke vant til fremmede.
Denne snille mannen skal beskytte oss mot de slemme.
Takk.
Kom, Winta. La oss gi gjestene våre armslag.
-Bank, bank. -Kom inn.
Kan jeg mate ham?
Ja visst.
Er du sulten?
Får jeg leke med ham?
Ja visst.
Kom igjen.
-Jeg tror ikke... -Det går bra.
Her er mat.
Jeg så at du ikke spiste der ute.
Jeg setter den her til jeg går.
Veldig omtenksomt.
Får jeg spørre om noe?
Vær så god.
Når tok du den av sist?
I går.
Mens en annen så på.
Jeg var ikke mye eldre enn dem.
Har du ikke vist ansiktet ditt til noen siden du var barn?
Nei. Jeg var glad de tok meg til seg.
Foreldrene mine ble drept, og mandalorianerne tok seg av meg.
Så synd.
Dette er veien.
Si ifra om du trenger noe.
Takk.
Rundt 15-20 av dem gikk forbi her.
Og noe stort skar av grenene.
AT-ST.
Imperie-walker. Hva gjør den her?
Jeg vet ikke.
Men dette er mer enn jeg ventet.
Dårlige nyheter. Dere kan ikke bo her lenger.
-Hva? -Hvorfor ikke?
Pent formulert.
Kan du gjøre det bedre?
Ikke særlig verre.
Jeg vet dere ikke ville høre dette,
men dere har ingen valg.
-Dere tok på dere jobben. -Ja.
Det var før vi visste om AT-ST-en.
Hva er det?
Den pansrede walkeren med kanoner dere ikke fortalte oss om.
Hjelp oss.
-Hjelp oss. -Men vi hyrte dere.
-Vær så snill. -Vi har ingen steder å dra.
Jo da. Dette er en stor planet.
-Jeg har sett dem mindre. -Besteforeldrene mine sådde disse dammene.
-Det tok generasjoner. -Ja.
Jeg forstår. Men vi er bare to.
Nei. Vi er minst 20.
-Ja. -Jeg mener soldater. Vær realistiske.
-Vi kan lære. -Ja.
-Få prøve. -Vær så snill.
De kan utslette hele kompanier av soldater
på noen minutter.
Vi drar ikke.
Dere kan ikke kjempe mot den.
Hvis vi ikke viser dem hvordan.
Vis oss det.
Vi klarer det.
Det er to problemer. Bandittene og maskinene.
Vi tar oss av AT-ST-en,
men dere må beskytte oss når de kommer ut av skogen.
Og jeg må ikke si hvor farlige de er.
Cara Dune var veteran.
Hun var jeger for opprørerne,
og hun skal legge fram en plan, så hør nøye etter.
Ingenting på denne planeten kan skade beina på den,
så vi skal lage en felle.
Vi må grave veldig dypt, her,
så når den tråkker oppi, faller den.
Vi to angriper leiren deres og provoserer dem.
Det trekker dem ut av skogen og ned hit til oss.
Dere må felle trær og bygge barrikader langs disse høydene.
Den må være så høy at de ikke kommer over,
og så sterk at de ikke bryter gjennom.
Ok. Hvem kan skyte?
Klar, én. Ut med beinet.
Gjør dere klare.
Én.
-Kom inn i det. Én. -Skyt.
Én.
To.
Tre.
Fire.
Fra begynnelsen.
Høyere.
Én.
To.
Sola går snart ned, og vi drar snart.
Når vi vender tilbake, er vi kampklare.
Vi skal være klare.
Kom igjen. Jeg dekker.
Jeg håper planen fungerte.
Løp.
Det går bra.
Nå skjer det. Når den går ut i dammen, faller den.
Våpen klare.
Bare noen skritt til.
Den stoppet.
Ned.
Caben. Bli der.
Hold stillingen.
Skyt.
-Vi må få den til å gå fram. -Jeg tenker.
Hold dere unna!
Ny plan.
-Hva tenker du på? -Få pulsriflen.
Jeg dekker deg.
Skyt.
Kom til mamma.
Nå skjer det. Nå eller aldri.
Løp.
Caben, Stoke, kom dere ut dit.
Ta agnet, skraphaug.
Var det planen?
Noe slikt.
Takk.
Vil du ha noe i huset?
Takk. Kanskje senere.
Han er veldig lykkelig her.
Ja.
Glir rett inn.
Hva skjer om du tar av den greia?
Kommer de og dreper deg?
Nei, men du kan aldri ta den på igjen.
Er det alt?
Så du kan ta av hjelmen
og slå deg til ro med den vakre unge enken,
oppfostre barnet ditt og nippe til spotchka?
Vi laget mye bråk her for noen uker siden.
For mye action for denne bakevja.
Ryktet går fort.
Vi bør kanskje dra videre.
Jeg vil ikke fortelle ham det.
Jeg etterlater ham her.
Det er ikke noe liv for et barn å reise sammen med meg.
Jeg gjorde mitt, han er trygg. Bedre sjanse til et liv.
Kom igjen.
Det vil knuse hjertet hans.
Han kommer over det. Det gjør vi alle.
Unnskyld. Kan vi snakke litt?
Selvsagt.
Det er veldig fint her.
Ja.
Han er tydeligvis lykkelig her.
Hva med deg?
Jeg?
Er du lykkelig her?
Vi vil du skal bli.
Landsbyen er takknemlig.
Du kan ta vare på dette, i fall det blir trøbbel.
Du og gutten din kan få et godt liv.
Han kan være barn en stund.
Hadde ikke det vært fint?
Jo.
Jeg hører ikke til her.
Men han gjør det.
Jeg skjønner.
Jeg skal passe på ham som min egen.
Hent barna.
Hvem sporer han?
Barnet.
De vet at han er her.
Ja.
Da vil de fortsette å komme.
Ja.
Sikkert at du ikke vil ha eskorte?
Takk for tilbudet,
men vi drar forbi byen og rett til Razor Crest.
Så, til vi møtes igjen.
Til vi møtes.
Jeg vil savne deg veldig.
Takk.
Norske tekster: Jon Sæterbø