TIDIGARE I THE MANDALORIAN
En riklig betalning för ett så litet paket.
Min rustning är skadad. Jag kan behöva börja om.
Men den kommer att dra blickar till sig.
Alla här hatar dig, Mando.
Hur kan jag visa min bästa medarbetare min tacksamhet?
-Vad ska de göra med barnet? -Det vore mot kodexen att fråga.
Ur vägen. Jag ska till mitt skepp.
Om du ställer ner bytet kanske jag släpper förbi dig.
Hur många fick spårsökare?
Alla. Alla!
Nu tar jag dig!
-Fly! -Plundrarna är tillbaka!
-Ta skydd! -Mamma!
-Få in barnen! -Mamma!
Lämna krillen!
-Mamma! -Winta!
-Mamma!
Kom.
Del 4 FRISTADEN
Sluta peta på allt.
Få se... Sorgan.
Ingen rymdhamn, inga industrier, glest befolkat...
En riktig avkrok, alltså perfekt för oss.
Är du upplagd för att ligga lågt ett tag, lilla wompråtta?
Ingen hittar oss här.
Jag går ut och rekar. Jag är nog snart tillbaka.
Rör ingenting.
Jag hittar nånstans där vi kan slå läger, sen hämtar jag dig. Du stannar här.
Stanna här. Gå ingenstans. Förstått?
Bra.
Äh, vad tusan... Kom då.
Välkomna hit. Vad får det vara?
Benbuljong till den lille.
Ni har tur. Jag har fällt en grinjer, så vi har massor.
-Vill ni också ha en skål? -En räcker.
Hon där borta. När kom hon hit?
Hon där? Hon har varit här i nån vecka.
Vad gör hon här?
Det finns inte mycket att göra här i Sorgan, så inte vet jag.
Hon ser inte ut som nån timmerflottare... Tack, snälla herrn!
Jag hämtar buljongen på en gång-
-och bjuder även på ett krus spotchka.
Jag är strax tillbaka.
Håll ett öga på ungen.
Ska ske!
Vill du ha soppa?
Jag var med i upprensningen av Endor. Mestadels gamla imperiekrigsherrar.
Det skulle skötas snabbt och diskret. De skickade in oss ensamma.
När de var borta tog politiken vid.
Vi blev fredsbevarare, livvakter, upprorsstävjare... Inte min grej.
Hur hamnade du här?
Tidig pension, kan vi säga.
Jag antog att du hade en spårsökare på mig, så jag gav mig på dig.
Ja, jag anade det.
Det här var trevligt, men om du inte vill gå en till rond-
-får nån av oss lov att sticka, och jag var här först.
Den här planeten var visst upptagen.
Ursäkta.
-Ursäkta mig. -Kan jag hjälpa er med nåt?
Ja.
-Plundrare. -Vi har pengar.
-Tror ni att jag är nån sorts legosoldat? -Ni är väl mandalorier?
För visst är det mandaloriskt pansar?
-Det stämmer. -Jag sa ju det.
-Jag har läst om er...om er stam, och... -Vi har pengar.
-Hur mycket? -Allt vi äger.
-Hela skörden blev stulen. -Vi odlar krill.
Vi brygger spotchka. Hela byn har skramlat.
-Det räcker inte. -Ni vet ju inte vad det gäller.
-Det räcker inte. Lycka till. -Ni kan få mer efter nästa skörd.
Kom, vi vänder hem.
Det tog en hel dag att komma hit.
Nu måste vi rida hem, oskyddade, till långt ute på vischan.
Var bor ni?
-På en farm. Lyssnade du inte? -Vi är krillfarmare.
-Långt ute på vischan? -Ja.
Har ni husrum?
-Ja, absolut. -Bra. Kom och hjälp till.
Jag behöver en sak till. Ge mig krediterna.
Redo för andra ronden?
Ska vi jaga bort ett rövarband för småpengar?
De ger oss husrum ute på vischan. Det borde passa dig ganska bra.
I värsta fall får du trimma vapnet. I bästa fall avskräcker vi dem.
Det finns knappast nåt här i skogen som en gammal chocksoldat inte kan hantera.
-De är här! -Kom! Skynda er!
-Krigarna är här! -De ska rädda oss!
-De verkar vara glada att se oss. -Tydligen.
Kom in.
Hoppas det här duger. Jag ber om ursäkt för att vi bara har ladan att erbjuda.
Det här blir bra.
-Jag har lagt en trave filtar här. -Tack. Mycket vänligt.
Det här är min dotter Winta.
Vi får sällan besök här. Hon är ovan vid främlingar.
Den här snälla mannen ska skydda oss mot de elaka.
Tack.
Kom, Winta. Vi ska ge våra gäster lite utrymme.
-Knack, knack. -Kom in.
Får jag ge honom mat?
Visst.
Är du hungrig?
Får jag leka med honom?
Visst.
Kom!
-Jag tror inte... -Det går bra.
Det går bra.
Jag tog med nåt att äta. Jag såg att du inte åt där ute.
-Du kan äta när jag har gått. -Det var omtänksamt.
-Får jag fråga en sak? -Varsågod.
När tog du av dig den där senast?
I går.
Inför nån annan, menar jag.
Jag var inte mycket äldre än dem.
Har du inte visat ditt ansikte för nån sen du var barn?
Nej. Jag var glad för att de tog sig an mig.
Mina föräldrar blev dödade och mandalorierna tog hand om mig.
Jag beklagar.
Detta är vägen.
Säg till om du behöver nåt.
Tack.
15-20 stycken kom den här vägen till fots.
Och nåt stort har skalat av trädgrenarna.
AT-ST.
En imperiegångare. Vad gör den här?
Jag vet inte.
Men det här är mer än jag får betalt för.
-Dåliga nyheter. Ni kan inte bo kvar här. -Va?! Varför inte?
-Snyggt inlindat... -Kan du göra det bättre?
Det kan knappast gå sämre.
Jag vet att ni hade hoppats på annat, men ni har inget val.
-Ni åtog er ju uppdraget! -Innan vi visste att de har en AT-ST.
Vad är det?
Den bepansrade gångaren med jättekanoner som ni lät bli att berätta om.
-Vi har ju anlitat er. -Snälla!
-Vi har ingenstans att ta vägen. -Jodå. Det är en stor planet.
-Jag har sett mindre. -Mina förfäder anlade dammarna.
-Det har tagit flera generationer. -Jag förstår, men vi är bara två.
-Nej, vi är åtminstone tjugo stycken här. -Soldater, menar jag.
Vi kan lära oss att slåss! Ge oss en chans.
Jag har sett såna där saker utplåna hela kompanier på bara några minuter.
Vi flyttar inte.
Ni kan inte slåss mot den där saken.
Om vi inte lär dem.
-Lär oss! -Vi klarar det här!
Ni har två problem, banditerna och gångaren.
Vi tar hand om AT-ST:n, men ni måste försvara oss när de kommer.
Ni vet redan hur farliga de är.
Cara Dune är krigsveteran. Hon har varit rebellsoldat.
Lyssna noga när hon går igenom planen.
Inget på den här planeten rår på benen på en sån. Vi behöver en fälla.
Vi ska gräva en djup grop här som den ska falla ner i.
Vi två slår till mot deras läger för att locka hit dem.
Hugg ner träd och bygg barrikader parallellt med skogsbrynet.
Så höga att de inte kommer över och så stadiga att de inte kommer igenom.
Okej... Vilka här kan skjuta?
Ett! Fram med benet.
Vi får jobba på det.
Ett!
Ta i mer. Ett!
Skjut!
Ett!
Två!
Tre!
Fyra!
Börja om!
Högre!
Ett!
Två!
Det skymmer. Vi ger oss snart av. När vi kommer tillbaka blir det allvar.
Då ska vi vara redo.
Kom! Jag täcker dig!
Jag hoppas det funkade.
Spring. Spring!
Ingen fara.
Nu gäller det! När den där saken kliver i dammen sjunker den!
Lägg an!
Bara några steg till.
Den har stannat.
Ner! Ner!
Den står bara där.
Kommer de?
Caben! Stanna där!
Håll ställningarna!
Skjut!
-Vi måste få den att gå framåt. -Jag tänker.
Ny plan.
-Hur tänker du? -Ge mig pulsgeväret.
Jag täcker dig.
Skjut!
Kom till mamma.
Nu gäller det!
Framåt!
Caben! Stoke! Fram med er!
Svälj betet då, skrothög.
Var det där planen?
Nåt åt det hållet.
Tack.
Ska jag duka åt dig där inne?
Tack. Kanske sen.
Han trivs här.
Ja.
Han är som hemma.
Vad händer om du tar av den där? Kommer de och dödar dig?
Nej, man får bara aldrig ta på sig den igen.
Var det inget värre?
Så du kan skippa hjälmen och rota dig här med den där vackra änkan-
-och se barnet växa upp medan du smuttar på spotchka?
Vi gjorde mycket väsen här för några veckor sen.
För mycket för en avkrok som den här.
Rykten färdas snabbt. Det kan vara läge att dra vidare.
Tråkigt att behöva berätta det för honom.
Jag lämnar honom här.
Att flänga runt med mig är inget liv för ett barn.
Han är i säkerhet nu, med bättre förutsättningar.
Han kommer att bli förkrossad.
Han kommer över det. Som man gör.
-Får jag växla ett par ord med dig? -Javisst.
Det är fint här.
Ja.
Det är uppenbart att han har det bra här.
Och du?
Jag?
Har du det bra här?
Vi vill att du stannar.
Alla är tacksamma.
Du kan spara allt det här om det skulle uppstå problem.
Du och din pojke kan få ett bra liv här.
Han skulle få vara barn ett tag.
Vore inte det trevligt?
Det vore det.
Jag hör inte hemma här.
Men han gör det.
Jag förstår.
Jag ska ta hand om honom som om han vore min egen.
Hämta barnen!
Vem spårade han?
Barnet.
-De vet att han är här. -Ja.
Då kommer det fler.
Ja.
Säkert att du inte vill ha eskort?
Tack för erbjudandet.
Men vi ska förbi staden och raka vägen till min Razor Crest.
Tills våra vägar möts igen, då.
Tills våra vägar möts igen.
Jag kommer att sakna dig.
Tack.
Översättning: Karl Hårding Svensk Medietext