Tidligere på THE MANDALORIAN
Når man velger å gå mandalorianernes vei,
er man både jeger og bytte.
Det fins én bestemt jobb.
Underverdenen?
Så utypisk for en mann med ditt renommé.
Sier ikke laugets kodeks at du skal glemme alt dette?
En mandalorianer angrep lauget på Navarro,
tok et verdifullt bytte og stakk av.
Det er ikke noe liv for et barn å reise sammen med meg.
Da kommer de igjen.
Ingen blir frie før de gamle skikkene er borte for alltid.
Du har noe jeg vil ha.
Som du jaktet på og reddet?
Arten kan flytte ting med sinnet.
Eldgamle sanger forteller om slag mellom Mandalore den store
og trollmannsordenen Jedi.
Du må ta deg av den.
Du må gjenforene den med dens art.
Jeg var foreldreløs.
Mandalorianerne oppdro meg i kampkorpset.
De behandlet meg som sin egen.
-Gjorde du dette? -Nei!
Overlevde noen?
Vi kjente til farene om vi forlot skjulestedet.
Hemmelighold er overlevelse.
Ta deg av den lille.
Dette er veien.
Jeg skal møte Gor Koresh.
Kos deg med kampene.
Dette er ikke noe sted for et barn.
Han blir med meg overalt.
Det har jeg hørt.
Jeg skal føre ham til arten hans.
Finner jeg andre mandalorianere, kan de si meg veien.
Du vet visst hvor de er.
Det uhøflig å snakke jobb med én gang.
Bare la deg underholde.
Gamorreaneren min er dårlig. Kverk ham!
Gambler du, Mando?
Ikke hvis det kan unngås.
Jeg skal vedde informasjonen du trenger på
at gamorreaneren er død innen halvannet minutt.
Vedd beskar-rustningen din imot.
Jeg vil betale for informasjonen.
Jeg lar meg ikke styre av slump.
Ikke jeg heller.
Takk for at du kom.
Vanligvis må jeg jakte på mandalorianere i skjulte hi
for å finne de dyrebare skallene.
Verdien av beskar øker stadig.
Jeg liker det.
Få det nå, ellers tar jeg det av liket ditt.
Si hvor mandalorianerne er, så sparer jeg livet ditt.
Trodde du sa du ikke var gambler...
Jeg er ikke det.
Stopp! Jeg skal si hvor han er.
Men lov meg å ikke drepe meg.
Du skal ikke dø for min hånd.
Hvor er mandalorianeren du vet om?
Tatooine.
Hva?
Mandoen jeg vet om, er på Tatooine.
Jeg har vært mye på Tatooine og har aldri sett en der.
Informasjonen min stemmer.
Byen Mos Pelgo. Jeg sverger ved Gotra.
Da blir det Tatooine.
Vent! Ikke forlat meg slik.
Skjær meg ned!
Det inngikk ikke i avtalen.
Hva gjør du?
Mando! Jeg kan betale!
Kapittel 9 MARSHALEN
Greit. Hei!
Beklager, gjeng. Kom igjen.
Dere vet han ikke liker droider.
Bare la dem se på det. Crest trenger en sjekk.
Han liker droider nå.
Dere hørte ham. Sjekk det.
Mye er vel forandret siden sist du var i Mos...
Takk Kraften!
Jeg har vært syk av bekymring for den lille.
Kom hit, lille womprotte.
Den husker meg visst.
Hvor mye vil du ha for den? Jeg tuller ikke.
Hvis den formerer seg,
betaler jeg gjerne for avkommet.
Hei!
Herregud!
Vær forsiktige. Han stoler knapt på dere.
Vil dere gi alle droider dårlig rykte?
Takk!
Jeg er her i forretninger. Hjelp meg.
Da skal du få forretninger.
Kan jeg passe på dette rynkete kreaturet mens du er på eventyr?
Jeg har blitt bedt om å føre den til arten sin.
Jeg kan ikke hjelpe deg. Jeg har aldri sett en slik.
Og jeg har sett mye rart her i byen.
En mandalorianer-våpensmed ga meg oppdraget.
Kan jeg finne en annen av mitt folk,
kan jeg finne en vei blant skjulestedene.
Du har vært eneste mando her i årevis.
Hvor er Mos Pelgo? Det skal være en der.
Det navnet har jeg ikke hørt på en stund.
Den fins ikke på noe kart.
Den ble lagt i grus av banditter.
Imperiet mente at den var et fristed.
Jeg tør ennå ikke å forlate byen.
Kan du si hvor den lå?
Kommer an på hvem som spør? Vil du se den?
R-fem! Hent kartet over Tatooine.
Ta tida du trenger. Seriøst.
Det fins ikke gode arbeidere.
Hvem skal jeg klage til?
Kom igjen.
Venter. Ok.
Her er Tatooine før krigen.
Her er Mos Eisley, Mos Espa og her omkring, Mos Pelgo.
Jeg ser ingenting.
Den er der. Den lå iallfall der.
Lite sted. Et gammelt gruvesamfunn.
De vil se den store metallklumpen lenge før du lander.
Har du speeder-sykkelen ennå?
Ja visst. Den er rusten, men jeg har den.
Kan jeg hjelpe deg?
Jeg leter etter en mandalorianer.
Det kommer ikke mange besøkende hit.
Kan du beskrive ham?
Han ser ut som meg.
Mener du marshalen?
Går han med mandaloriansk rustning?
Se selv.
Hva fører deg hit, fremmede?
Jeg har lett etter deg lenge.
Her er jeg. Weequay, to glass spotchka.
La oss drikke sammen.
Jeg har aldri møtt en ekte mandalorianer.
Jeg har hørt ting.
Dere er gode til å drepe.
Og sikkert ikke glad for å se meg i dette utstyret.
Så...
...jeg tenkte at en av oss vil dø.
Men så så jeg småen...
...og jeg tenker at jeg kanskje tok feil av deg.
Hvem er du?
Cobb Vanth, marshal av Mos Pelgo.
Hvor er rustningen fra?
Kjøpte den fra noen jawaer.
Få den.
Kompis, du bestemmer nok der du kom fra,
men her gir jeg ordrer.
Ta den av.
Ellers gjør jeg det.
Så ungen ser på?
Han har sett verre ting.
Her, da?
Ja.
Kanskje finner vi en løsning.
Skapningen har terrorisert området
siden lenge før Mos Pelgo ble grunnlagt.
Takket være rustningen har jeg beskyttet byen
mot banditter, sandfolk.
De anser meg som beskytter.
Men en kraytdrage er mer enn jeg klarer alene.
La oss drepe den, så får du rustningen.
Avtale. Jeg skyter den ut av sanden med skipet,
med banthaen som åte.
Det er ikke så lett.
Når skipet passerer over, føler den vibrasjonene
og skjuler seg.
Men jeg vet hvor den er.
Hvor langt unna?
Ikke langt.
Du skjønner ikke hvordan det var.
Byen var på felgen.
Det begynte etter at vi hørte at Dødsstjernen var sprengt.
Den andre.
Imperiet trakk seg ut av Tatooine.
De skjøt med blastere over Mos Eisley.
Okkupasjonen var over.
Vi hadde ikke engang tid til å feire.
Den natta flyttet gruvekollektivet inn.
Makt hater vakuum, og Mos Pelgo ble raskt slaveleir.
Går det bra?
La oss få deg vekk. Kom!
Løp!
Jeg stakk. Tok hva jeg kunne fra angriperne.
Rappet en camtono.
Jeg ante ikke at den var full av krystaller.
Av og til skinner begge soler på en womprottehale.
Jeg vandret i dagevis.
Uten mat og vann.
Og så...
...ble jeg reddet.
Jawaene ville ha krystallene.
De tilbød sin beste eiendel i bytte.
Skatten ga meg mer enn en full vannsekk.
Den ga meg friheten.
Ned!
-Løp! -Kom igjen!
Løp!
Hva driver du med?
Partner, hva skjer?
De vil også drepe kraytdragen.
Hva skal jeg gjøre med dette?
Drikk det.
Det stinker.
Skal de hjelpe deg?
Ikke hvis jeg må drikke dette.
Han sier ditt folk stjeler deres vann,
og nå fornærmer du dem ved å ikke drikke det.
De vet om Mos Pelgo og hvor mange sandfolk du drepte.
De plyndret landsbyen vår. Jeg forsvarte byen.
Senk stemmen.
Dette var en dårlig idé.
Du opprører dem.
Man kan ikke snakke fornuft med dem.
Sett deg før jeg skyter!
Jeg sier det ikke...
Hva sier du til dem?
Det samme som til deg.
Kjemper vi oss imellom, dreper monsteret oss alle.
Hvordan skal vi drepe det?
De sier den lever der, at den sover.
Den lever i en forlatt sarlacc-hule.
Jeg kommer her fra Tatooine.
Noe slikt fins ikke.
Jo, hvis du spiser sarlaccen.
De setter ut en bantha for å beskytte bosettingen.
De har studert fordøyelsesyklusen i generasjoner.
De forer dragen slik at den sover lenger.
Følg med, dragen kommer.
De kan være mottakelige for nye ideer.
Hva er beina?
Kraytdragen.
Og de små steinene?
Oss.
Feil proporsjoner.
Tror ikke det.
Den er for stor.
Nei.
Jeg har sett hodet og halsen. Den er større enn jeg trodde.
Kanskje vi bør revurdere planen.
Nå ligner det noe.
Hvor får de forsterkningene fra?
Fra landsbyen din.
De angrep oss for under et år siden.
Drepte seks av oss ved gruveleiren.
Jeg drepte nok dobbelt så mange tusken-folk.
Byen respekterer deg. De vil nok lytte til fornuft.
Jeg er ikke så sikker på det.
Dette er en mandalorianer.
Vet dere hva det betyr?
Vi har hørt historiene.
Dere vet de er dyktige drapsmenn.
Han har et problem.
Jeg har en gammel rustning,
og ifølge mandalorianernes tro kan han ta den.
Men jeg har også et problem.
Et kraytdrage har tatt av pakkdyrene våre
og tatt av gruveproduktene.
Snart blir den lei av banthaer
og angriper dere byfolk eller til og med skolen.
Selv om jeg liker rustningen, liker jeg byen enda bedre.
Mandalorianeren vil hjelpe oss med å drepe udyret
mot at rustningen havner hos sine gamle eiere.
Da er det avgjort.
Det er mer.
Vi kan ikke angripe krayten alene.
Og sandfolket vil hjelpe.
De plyndrer gruvene våre!
De er monstre!
Jeg har sett størrelsen på den,
den svelger hele byen her om den vil.
Heldig at Mos Pelgo ikke er en sandslette alt.
Disse folkene er brutale.
Som Sanddynehavet.
De har overlevd i sanden i tusenvis av år,
og de kjenner kraytdragen bedre enn noen her.
Ja, de er plyndrere.
Men de holder ord.
Vi har en avtale.
Hvis de får kadaveret og innvollene,
kjemper de med oss
og lover å aldri mer angripe denne byen
før en av dere bryter freden.
Vil det fungere?
Det bør det.
Deres eneste håp er å alliere seg.
Ta denne.
Hva gjør du? Det er sprengstoff.
Prøver du å sprenge stedet?
Vil du det?
Rolig, det var et uhell.
-Hva vil du gjøre? -Det var et uhell.
-La oss dra. -Det vil ikke funke.
Det går kjempebra.
Hva sa han?
At den sover.
Hører vi godt etter, hører vi den puste.
La oss sette i gang.
Tusken-folket sier at magen er det eneste svake punktet,
så vi må ramme den nedenfra.
Først begraver vi ladningene ved huleåpningen.
Så vekker vi den.
Vi må provosere den til å angripe.
Når den er langt nok ute og magen er over sprengstoffet,
utløser du detonatoren.
Forsiktig, marshal.
Takk, Jo. Pass på deg selv.
Dank farrik, den drar inn.
Trekker seg tilbake.
-Jeg sprenger den. -Vent.
Vi får bare én sjanse. Vi må få den ut.
Nå?
Ikke ennå. Den må lenger ut.
Nesten.
Nå!
Den er nok ikke død.
Nei.
Den meier oss ned som womprotter.
La oss ta den!
Dette er nytteløst.
Fortsett å skyte.
Der er han.
Jeg har en idé. Få oppmerksomheten dens.
Den har jeg fått! Hva nå?
-Løp! -Løp!
Har du detonatoren?
Ta den! Hva er planen?
Ta vare på barnet.
-Hva skal du gjøre? -Vet ikke. Ønsk meg lykke til.
Nei!
Vent.
Ja!
Beklager, jeg hadde ikke tid til å forklare.
Trengs ikke.
Denne fortjener du.
Det var en glede.
Jeg håper vi møtes igjen.
Jeg også.
Si til folket ditt at jeg ikke ødela den.
Norske tekster: Jon Sæterbø